En film förframtiden av Michael Madsen
Jag skulle säga...
...att ni befinner er på ett område -
därvi har begravt något för att skydda er.
Med stor möda harvi försäkrat oss om -
att ni får leva i trygghet.
Ni bör förstå att detta område bör lämnas ifred.
Ni bör också veta -
att man inte kan bo här.
Om ni håller er borta härifrån går ni trygga.
Jag är nu där varifrån ni bör hålla er borta.
Vi kallar stället "Onkalo". Det betyder håla.
På min tid är bygget inte färdigt.
Bygget påbörjades på 1900-talet då jag var liten.
Bygget ska avslutas på 2100-talet när jag är död.
Onkalo måste överleva 100 000 år.
Inget människan har skapat har hittills överlevt en tiondel av det.
Men vi anser oss vara en meriterad civilisation.
Om vi lyckas -
kommer Onkalo att bli vår mest långlivade skapelse.
Om ni någon gång i framtiden hittar detta ställe -
vad kommer det att berätta om oss?
KÄRNAVFALLET
Då människan började producera kärnkraft för att få elektricitet -
var uppkomsten av avfall ett faktum.
Avfallet får inte skada någon.
Man kan inte trolla bort kärnavfall.
Kärnavfall kan inte oskadliggöras.
Alltså undersökte man olika sätt att göra sig av med kärnavfallet.
Låt en raket föra det till solen.
Då försvinner det och kan inte skada någon.
Hur försäkrarvi oss om att raketen inte exploderarvid starten?
Borde vi sänka det i havet?
Man kan inte påstå -
att det är tryggt att förvara kärnavfall på havsbottnen.
Vi anser fortfarande -
att haven ger upphov till allt liv.
Det är inget tryggt sätt att handskas med kärnbränsle eller -avfall.
Hur mycket avfall finns det i dag?
Sammanlagt?
Jag är inte säker.
Jag tror -
att det ligger mellan 200 000 och 300 000 ton.
Någonstans där emellan.
Det finns redan enorma mängder kärnavfall i världen.
Ute i naturen skulle avfallet orsaka död och förstörelse.
Stora områden skulle bli obeboeliga för en lång tid.
Hände det? Finns det förbjudna områden utan liv på er tid?
För hundra år eller tre generationer sedan -
då radioaktiviteten upptäcktes insåg vi inte faran med den.
Men vi insåg att den kunde vara nyttig och började arbeta med den.
Strålning är en sorts energi -
som kan tränga sig in i ens kropp och göra en illa.
Faran är osynlig.
Den går varken att se, känna eller lukta.
Trots det kan den döda en.
Strålning kan beskrivas som små energipaket.
Dessa energipaket kan skada cellernas arvsanlag i DNA-molekylen.
Om man utsätts för massiv strålning känner man ingenting -
förrän en timme senare -
då man kan börja må illa och kanske kräkas.
Man kan tro att det är mat- förgiftning. Ibland känns det bättre.
Senare börjar man blöda. Man får diarré och feber.
Några veckor senare är döden möjlig.
Strålning kan sätta spår i en.
Den kan förändra generna, orsaka mutationer.
Den kan leda till missbildning, sjukdom eller dysfunktion.
Akta er! Vistas aldrig på en plats där strålningsnivån är förhöjd.
Rör aldrig en kraftig strålningskälla.
Idag förvaras avfallet på jordytan i vattenbassänger.
TlLLFÄLLlGT FÖRVAR
Det finns över 250 000 ton högaktivt avfall i världen.
Avfallet kommer att vara dödligt i minst 100 000 år.
Avfallet förvaras i vattenbassänger -
eftersom vatten skyddar mot strålning.
Förvaring av avfallet i vattenbassänger -
kommer troligtvis att vara möjligt i tio, tjugo eller hundra år.
Tusen år.
Man kan inte garantera -
stabila förhållanden på jordytan -
exempelvis i hundra år -
för att nu inte ens tala om tusentals år.
Sådana förvar kräver övervakning.
Det krävs energi för att kyla ner vattnet.
Det krävs underhåll.
Avfallet kan inte lagras -
i vattenbassänger för evigt.
Två världskrig har ägt rum -
under de senaste hundra åren.
Den ovanjordiska världen -
är instabil.
Tjernobyl, Sovjetunionen 1986 Radioaktivt moln
Vi måste finna en permanent lösning.
Eller en säkrare lösning på lång sikt.
Min civilisation är mer beroende av energi än någon någonsin förr.
Energi ärvårviktigaste valuta.
Är det likadant för er?
Är också ert liv beroende av obegränsad tillgång till energi?
Vi måste ta hand om avfallet från kärnkraftverken.
Samhällen som använder kärnkraft -
börjar allt oftare inse att något måste göras.
Vi har använt energi.
Det är klart att vi måste sköta om avfallet därav.
Vi kan inte strunta i det.
Det här borde vara alla medborgares skyldighet.
Oberoende av deras inställning till kärnkraft.
Sambandet mellan kärnavfall och kärnkraft -
kan avleda uppmärksamheten från det material vi har -
och måste ta hand om -
på ett ansvarsfullt och säkert sätt.
Ibland känns tunneln som en tidskapsel.
När man före vintern går in i den på morgonen -
kan detvara sommarväder.
När man sex timmar senare går ut kan det ha snöat ordentligt.
Det är så man undrar -
hur länge man egentligen harvistats i tunneln.
Det kan också gå så att det är mörkt när man går in -
och när man kommer ut är det mörkt igen.
Det känns som om tiden står stilla.
Fem, fyra, tre, två, ett, eld!
DEN PERMANENTA LÖSNlNGEN
Onkalo Finland, Nordeuropa
Slutförvaring av använt kärnbränsle -
har hittills inte tagits i bruk någonstans.
På detta område -
ärvi föregångare.
Det är mycket långa perioder vi pratar om.
Denna förvaringsplats -
bör nämligen fungera i minst 100 000 år.
100 000 år övergår vårt förstånd och vår fantasi.
Jämfört med det är människans historia kort.
Hur långt fram i tiden kommer ert liv att sätta spår?
Man vill bevisa att man kan isolera avfallet -
från människor och annat liv i 100 000 år.
Vi har kommit till den slutsatsen -
att den finska berggrunden -
som är 1,8 miljarder år gammal -
är ett element vars beständighet -
kan uppskattas en lång tid framåt.
Minst 100 000 år framåt.
Det är mycket viktigt att förvaret sköter sig självt.
Vi ska inte behöva övervaka det.
Vi måste kunna lämna det.
Det är en nödvändighet eftersom ovanjordiska förhållanden ändras.
Underjordiska förhållanden ändras inte.
På jorden vet man aldrig vad som ska hända.
Det kan bli krig eller depression.
På jorden går klockan fort.
I berget går klockan mycket långsamt.
Det är den mest stabila omgivningen vi känner till.
Olkiluoto i Euraåminne -
har utsetts till förvaringsplats för använt kärnbränsle.
Onkalo.
Var någonstans på schemat befinner ni er nu?
Ungefär här.
Vi ska bygga ut stället. Det ska bli mycket större.
Som en stor grotta.
Ja, en massiv grotta. Nästan som en stor underjordisk stad.
Förvaringsplatsen är som en kokong eller en rysk docka.
Spärrarna avlöser varandra.
Om en spärr ger vika -
kan andra spärrar mildra konsekvenserna.
Slutförvaringsplatsen kommer att byggas i etapper.
På 2100-talet kommer den att förseglas.
När tunneln är färdig -
förseglas dess mynning med ett tjockt lager betong.
Onkalo kommer att fyllas med kärnavfall från Finland.
Från ett ynka litet land i norr.
Om hundra år kommer Onkalo att förseglas för eviga tider -
precis som faraonernas gravar för tusentals år sedan -
för att aldrig mer öppnas.
Förvarets säkerhet får inte vara beroende -
av aktivt underhåll, aktiv övervakning -
eller andra mänskliga åtgärder för att garantera säkerheten.
Det måste lyckas utan sådant.
Förvaringsplatsen kommer att fyllas igen.
Idén med fyllningen är att skapa förhållanden -
som motsvarar förhållandena före bygget av tunneln.
Det ska bli skogar och det ska bli hus.
Förhoppningsvis kommer där att bo människor.
Knappast samma personer som var med från början -
men kanske deras barn och barnbarn -
kommer att bo och bruka markerna där.
Man brukar tala om -
istidens dramatiska påverkan på geologiska förhållanden.
Och visst skulle den påverka saken.
Enligt våra antaganden och i våra scenarier -
kommer nästa istid inom 60 000 år.
Då kommer allt att försvinna...
...i och med isens ankomst.
Allt fryser, växtligheten dör -
och hela området börjar påminna om en tundra.
Skulle förvaret falla i glömska under en istid?
Ja, det tror jag.
Om du stod utanför det hela -
och utförde en bedömning -
vad skulle du då vara rädd för?
Ingenting.
En gång för länge sedan lärde sig människan bemästra elden -
vilket ingen hade lyckats göra förr.
Hon tog över hela världen.
En dag fann hon en ny eld.
Denna eld kunde hon inte släcka.
Nu hade människan hela universums krafter.
När hon insåg att elden inte bara skapade -
utan även förstörde, blev hon förskräckt.
Förutom på land kunde elden brinna inuti levande varelser.
Inuti hennes barn, djur, träd och gröda.
Människan försökte finna hjälp men hittade ingen.
Hon byggde en gravplats för elden djupt nere i marken.
Där skulle elden få brinna i evighet.
Nu är ni i tunneln.
Det här är ingen hedersplats.
Inga stora dåd harfirats här.
Ni borde inte ha kommit hit.
Dit ni är på väg borde ingen någonsin gå.
Det är ett farligt och hemskt ställe.
Faran kommer att finnas kvar på er tid.
Vänd om och återvänd aldrig.
Här finns ingenting för er. Gå inte längre in.
Jag tror inte -
på mänskligt intrång -
någonsin.
MÄNSKLlGT lNTRÅ NG
Vi insåg att ni kanske skulle finna och öppna Onkalo.
Vi kallar det mänskligt intrång.
Vi vill inte att ni skadas -
men allra mest oroar oss det att avfallet inte längre -
skulle vara isolerat från alla levande organismer.
Då har vi misslyckats.
Ni utgör det största hotet mot Onkalos säkerhet.
Om någon i framtiden -
Iyckas gräva sig ner till förvaringsplatsen -
är det troligtvis en civilisation som påminner om vår.
I sådana fall vore de kunniga människor och skulle inse -
att där finns radioaktivt material.
Det är det mest troliga scenariot, men helt övertygad är jag inte.
Situationen kan vara en annan.
Jag tror att om någon i framtiden finner ett sådant ställe -
kan de tolka det som någonting religiöst.
En gravplats.
Eller en skatt.
Ta pyramiderna.
Vi kan inte påstå att vi förstår -
varför de byggdes.
Vi kan anta att samma sak -
skulle gälla vårt avfallsförvar.
Det skulle tolkas på samma sätt som vi tolkar pyramiderna.
Meningen bakom dem är inte klar och det är fullt möjligt -
att framtiden inte kommer att förstå oss.
I synnerhet inte en avlägsen framtid.
Vad händer om någon hittar förvaret?
Hur ska de veta vad det är?
De behöver mätutrustning -
för att mäta strålningsnivån.
Och om de inte har någon sådan?
Då måste de utföra en kemisk analys.
Men om de inte kan? -Då kan de inte borra heller.
Forna civilisationer har lyckats göra märkvärdiga saker.
Ta till exempel -
den svenska gruvindustrin på 1500-talet.
De arbetade flera hundra meter nedanför jordytan.
Vi måste inse att framtidens scenarier -
inte bara är antingen high-tech eller stenålderns low-tech.
Det finns mellanting -
där människor borrar men kanske inte förstår -
vad de möter på grund av bristfällig teknologi.
Det romerska imperiet uppkom, levde, blomstrade och dog.
Även väst -
kommer att uppleva dessa stadier.
Uppkomst, blomstring, utveckling, söndervittring och död.
Vad vet vi om samhället om trehundra år?
Det är omöjligt att säga något.
Vi kan anta att vårt samhälle existerar i 50 år.
100 år. Om man tror sig veta vad som händer då -
kan vi ju ställa samma fråga med 300 eller 500 år.
Då tätnar mörkret.
Vi vet att samhället förändras mycket fort.
Kan vi tänka oss ett framtida samhälle -
där vetenskap och teknik inte spelar en lika stor roll som nu?
Visst är det möjligt.
Deras teknik kan vara bättre eller sämre än vår.
Vi vet verkligen inte.
De kan vara nya neandertalare.
Det är nog förändringarna -
mot vilka vi vill ha en försäkring.
Planeringen, byggandet och genomförandet -
måste utföras så att framtiden inte behöver någon kunskap.
Människorna bör gå trygga -
även om all kunskap har försvunnit.
Vi hade ett skämt -
där vi börjar gräva en förvaringsplats -
och det första vi ser är en kopparbehållare -
som är identisk med dem vi själva vill lagra.
Man skulle nog resonera -
att det måste finnas en orsak bakom det hela.
Vi har scenariot med den gömda skatten.
Där har någonting värdefullt begravts under jorden.
Människor skulle börja gräva fram det.
Det är även möjligt att de vet att det är farligt.
Men det är också värdefullt.
Kan avfallet i framtiden vara guld värt, eller till och med mer?
För att nu vara uppriktig så ja, det är möjligt.
Det är en skatt.
Det är mycket koppar, uran och plutonium. Det kan vara värdefullt.
VARNlNG FÖR FRAMTlDEN
Det vi inte kan förutse är mänskligt beteende.
Vem vet varför någon skulle börja borra där.
Det måste finnas en orsak -
om någon borrar på 500 meters djup i en vanlig berggrund.
Kan något hindra dem? -Jag vet inte.
Kunde orsaken vara bristfällig kunskap om vad där finns?
Naturligtvis.
Om vi sätter dit en skylt med texten "Borra inte"? -Det kunde fungera -
åtminstone en tid.
Vad menar du?
Vi kan lägga ut markörer.
De kallas "markörer". -Så ni har tänkt på saken.
Vi har funderat på det.
Man kunde markera slutförvaringsplatsen.
Den mest uppenbara markören är en bild med tillhörande text.
Till exempel en runsten.
Det här är en typisk markör -
där varningstexten är översatt till FN:s olika språk.
Den innehåller både allmän och detaljerad information.
Det här utgör en del av ett markeringssystem -
som kan vara ännu mer detaljerat -
på ett annat ställe inom samma område.
Där kunde finnas en informationskiosk.
Den kunde erbjuda mer detaljerad information.
Längre fram kunde det finnas -
meddelanden inristade i sten.
Eventuellt under jorden.
Vad skulle där stå?
Att det inte är ett viktigt ställe -
utan ett farligt ställe.
Man skulle be dem hålla sig borta och lämna stället i fred.
Vi kommer att lämna information på alla världsspråk.
Förstår ni dessa språk? Kan ni läsa?
Det är en svår fråga.
Hur ska man kommunicera?
Vi talar inte samma språk.
Vi har inte samma symboler.
Det måste vara något generellt.
Då tar man till karikatyrer -
där formen är enkel men innehållet viktigt.
Vi vill ge dem en känsla -
snarare än ett detaljerat meddelande.
Människor reagerar nog starkare på något skrämmande -
än på ett detaljerat meddelande.
Bilder av hinder och skrämmande vyer -
förmedlar en känsla av att något är på tok där -
och att man inte vill gå dit.
Möttes ni av skrämmande vyer när ni öppnade Onkalo?
Blev ni tveksamma?
Eller kanske nyfikna? Varför gick ni in?
På grund av spår vi lämnat? Eller ett rykte?
Vad gäller emotionell information -
var man intresserad av en målning: Edvard Munchs "Skriet".
För att förmedla något negativt -
visar den förtvivlan.
Den gör det klart för åskådaren att allt inte är okej.
Tror du att alla alltid kommer att förstå det?
Ja, det tror jag nog.
Är det universellt? -För människor, ja.
Hur ska vi tackla problemet att välja rätt markör?
Visst hittade vi också forna civilisationers tecken -
men det tog oss många år att förstå dem.
Allt förstår vi fortfarande inte.
Om markören inte är klar och lätt att tolka -
och de inte förstår den så vill de nog ta reda på.
Folk är nyfikna.
Ta till exempel -
en norsk runsten som hittades liggande på mage.
Där står att ingen får flytta den -
att den inte får röras av vilseledda män.
Denna varning lydde arkeologerna inte.
De struntade blankt i den.
Samma öde möter troligtvis våra markörer -
i den avlägsna framtiden.
Det är inte alls säkert -
att de förstår att markörerna varnar för fara.
Även om de förstår så kan de vara nyfikna.
En del människor ser hellre att man glömmer det hela -
då sannolikheten att förvaret upptäcks är mindre.
Det har diskuterats. -Ja, vi har två skolor.
Enligt den ena bör vi lämna markörer -
och enligt den andra vore det bättre att bara glömma bort stället.
Tror du att markörerna -
skulle innebära en större risk för intrång?
Det är min åsikt.
Personligen -
anser jag inte att det vore så allvarligt -
om förvaret skulle falla i glömska med tiden.
Hur kan man skapa en sådan glömska?
Hur kan man få Onkalo att bara försvinna?
Du har rätt, inte är det lätt.
Eld!
När gravplatsen var färdig lade människan elden ifrån sig -
och försökte glömma bort den, ty det var enda sättet att bli fri.
Hon oroade sig dock över att barnen skulle hitta gravplatsen -
och väcka elden igen.
Alltså bad hon sina barn att befalla sina barn och barnbarn -
att för alltid låta gravplatsen falla i glömska -
att för evigt komma ihåg att glömma.
En av de viktigaste principerna bakom lagstiftningen -
är bördan för de kommande generationerna.
Vi bör inte belasta kommande generationer med onödiga bördor.
En annan princip är skyddandet av kommande generationer.
Det betyder att säkerhetsgraden för kommande generationer -
inte får vara lägre än idag.
Den tredje principen -
är att vi bör förmedla information om förvaret -
till kommande generationer.
Enligt vår lag måste vi informera er om Onkalo.
Ni kan tvingas gå in om vi har missat något -
eller om det krävs reparation.
Hade vi rätt i våra uträkningar och antaganden?
Begick vi misstag? Är det därför ni är här?
LAGEN
Vad säger lagen om informering?
Den säger nog ingenting än.
Är du säker på det? -Nej.
Enligt lagen krävs det en uppskattning.
Men det faller inte många i smaken.
De anser detvara för ambitiöst.
Lagen kräver att varje generation -
ser till att systemet är i skick.
Men enligt lagen måste informationen föras vidare.
Där sägs inget om generationer.
Det står att information måste arkiveras -
på ett bestående sätt.
"Bestående", sades det.
Vad tror du de menar med det?
Det borde du fråga dem.
Vi har ju diskuterat problemen gällande den saken.
"Bestående" är ett för starkt ord.
Och människorna som arbetar med det här?
De smittas av "vetenskapssjukan".
Det är bara rutin för dem. De har sin "uppgift".
Jag förstår inte. -Det gör nog ingen annan heller.
Ansvaret är statens -
eftersom de har bestämt -
att detta ska utföras på ett acceptabelt sätt.
Är det då finska staten som ansvarar -
för att information förmedlas till framtiden? -Ja.
Innebär det att när ni förmedlar information om förvaret -
så sker det på ett sätt -
som alla kommande generationer förstår?
Nej, det krävs inte -
att alla kommande generationer ska förstå. Det kan bli på finska.
Vi har inget arkiv för information om kärnavfall.
Men om sådana byggs -
måste alla generationer bevara informationen -
och uppdatera språket.
Kan vi lita på att informationen bevaras i tusentals generationer?
Tänk om det blir hunger eller nödår?
Översvämning eller storbränder?
Det ställs samma krav för arkiven som för förvaren.
Krav som vi inte kan uppfylla.
Det är ju därför vi bygger Onkalo.
Förvarets säkerhet -
hänger inte på denna information.
Varför behövs det då en dylik lag?
Jag vet inte, men lagstiftarna har bestämt att informationen -
ska överlåtas till staten. Något annat sägs där inte.
Är idén att vårt arkiv ska bevaras en viss tid -
och sedan förnyas av kommande generationer? -Ja.
Varje generation bör överväga -
om arkiveringsmetoden motsvarar framtida behov.
Tror du att det kommer att ske?
Det hoppas jag i alla fall.
Vad kan vi lära oss från det förflutna -
som skulle hjälpa oss kommunicera 100 000 år framåt i tiden?
Vanligtvis brukar vi tänka bakåt i tiden.
Om vi går 100 000 år bakåt i tiden -
hamnar vi hos våra förfäder i Afrika.
Då passerar vi även vår europeiska förfader -
neandertalsmänniskan.
Vi har väldigt lite gemensamt med neandertalsmänniskan.
Hur kan vi likställa oss med folk -
som jagar mammut med spjut?
Detvore mycket svårt att förklara för dem vad kärnavfall är.
Vi kan inte anta -
att framtidens varelser kommer att förstå hemskt mycket.
För att de kan ha annorlunda tankegång?
Ja. Tankegång, utseende, behov och kunskap.
Allt försvinner med tiden.
Ingen sanning kommer att bestå.
Litar du på de kommande generationerna?
Vi försöker göra Onkalo -
så oberoende av människan som möjligt.
Vi kan inte förutse -
den framtida människans beteende.
Det är en ytterst svår fråga, eftersom...
Tillit...
Jag kan varken säga att jag litar på dem eller att jag inte gör det.
Den frågan är öppen -
huruvida någon alls kommer att tolka våra varningar.
Jag måste nog säga -
att det verkar som om ingen vet någonting alls.
Om vi inte kan lita på markörer och arkiv, hur ska vi då nå er?
Kanske våra varningar når er i form av legender -
Iiksom antikens legender har nått oss.
Varnades ni om Onkalo i form av en legend?
Fick ni höra nattsagor om elden i den underjordiska grottan?
Grottan som ni måste komma ihåg att glömma.
Onkalo är vårt första permanenta förvar för kärnavfall.
Onkalo kommer dock att innehålla -
bara en bråkdel av vårt kärnavfall.
Vi måste bygga många liknande platser -
för att hålla kärnavfallet borta från jordytan.
Vi måste bygga många nya hemliga platser.
Kan man prata om en nukleär renässans?
Många tycker nog det.
Och många politiker anser att kärnkraft behövs -
för att minska koldioxidutsläppen från energiproduktionen.
För att få Kina och lndien -
att inom tjugo år nå samma nivå som västländerna -
måste man ta i bruk tre nya kärnreaktorer varenda dag.
Man anser att använt kärnbränsle -
kan återanvändas.
Det bör vi inte göra.
Plutoniumet som bildas under återanvändningen -
kan hamna i fel händer -
och användas vid framställning av bomber.
Man harforskat kring transmutation -
i hopp om att kärnavfallet kunde oskadliggöras.
Vore det möjligt? -I teorin, ja. Men knappast i praktiken.
Vi kan aldrig göra oss av med allt kärnavfall på det sättet.
Finns det inget sätt att kringgå kärnavfallet? -lnte tillsvidare.
Om man använder kärnkraft så bildas det kärnavfall.
Jag är inte så säker på att kärnkraft är lösningen.
Eventuellt på kort sikt -
men knappast på lång sikt.
Eventuellt för nästa årtionde eller århundrade.
Varför tror du det? -Uranet kommer att ta slut.
Det blir som med olja.
Olja är inte heller en bestående lösning.
Samma sak kommer att hända med uranet.
Om energikällorna sinar -
kan det leda till oroligheter världen runt -
eftersom man börjar tävla om energikällorna.
Det kan till och med leda till krig.
Poängen med en permanent förvaring är att den är permanent.
Avfallet deponeras under jorden där det får vila ostört för evigt.
Vi har myntat uttrycket "beslut i ovisshet".
När det gäller kärnavfallet -
tar man beslut i ovisshet.
I sådana här projekt måste man berätta vad man vet -
vad man vet att man inte vet -
och vad man inte vet att man inte vet.
Kunde ni nu försöka -
tala till den framtida publiken?
Personligen tror jag fullt och fast på -
att ingen människa någonsin kommer att göra intrång i Onkalo.
Men om jag har fel...
Jag skulle väldigt gärna träffa er -
och försöka kommunicera med er.
Det här ärtroligtvis det enda vittnesmålet från vår tid.
Ni träder nu in i vårt slutförvar för använt kärnbränsle.
Förvaret måste vara säkert. -Det får inte störas.
Gå inte dit. Det är farligt.
Det varken syns eller luktar. -Rör ingenting.
Återvänd upp och ta bättre hand om världen än vi gjorde.
Håll er borta och ni går säkra. -Lycka till.
Ni har gått längre in i tunneln.
Hit borde ni aldrig ha kommit.
Härfinns det radioaktiv strålning.
Ni märker det inte, men något händer med er kropp.
Ni anar ingenting.
Ni känner ingenting. Det luktar ingenting.
Ett osynligt ljus lyser igenom er.
Det är min civilisations sista glöd.
I den glöden samlades hela universums kraft.
Svensk text: Joanna Erkkilä Broadcast Text lnternational .srt Dan4Jem, ADMMXI